Decizia
Curții Constituționale nr. 34/2004
M. Of. nr. 116 din 10 februarie 2004
CURTEA CONSTITUȚIONALĂ
D
E C I Z I A Nr. 34
din 29 ianuarie 2004
referitoare
la excepția de neconstituționalitate a dispozițiilor art. 56 și ale art. 63
lit. i) din Legea nr. 51/1995 pentru organizarea și exercitarea profesiei de
avocat, republicată, cu modificările și completările ulterioare
Nicolae Popa − președinte
Costică Bulai −
judecător
Nicolae Cochinescu
− judecător
Constantin Doldur
− judecător
Kozsokár Gábor −
judecător
Petre Ninosu −
judecător
Șerban Viorel Stănoiu
− judecător
Lucian Stângu −
judecător
Ioan Vida −
judecător
Florentina Baltă −
procuror
Afrodita Laura Tutunaru
− magistrat-asistent
Pe rol se află
soluționarea excepției de neconstituționalitate a dispozițiilor art. 56 și ale
art. 63 lit. i) din Legea nr. 51/1995 pentru organizarea și exercitarea
profesiei de avocat, republicată, cu modificările și completările ulterioare,
excepție ridicată de Cabinetul de Avocatură Corina Dodoiu în Dosarul nr.
2.093/2003 al Judecătoriei Sectorului 5 București.
La apelul nominal
lipsesc părțile, față de care procedura de citare a fost legal îndeplinită.
Reprezentantul
Ministerului Public pune concluzii de respingere a excepției de
neconstituționalitate ca nefondată, deoarece prevederile legale criticate nu
înfrâng dispozițiile constituționale
invocate. Instituirea unei
proceduri administrative jurisdicționale nu înlătură posibilitatea
părții interesate de a se adresa instanței de judecată în mod direct.
C
U R T E A,
având în vedere actele și lucrările dosarului,
constată următoarele:
Prin Încheierea din 29
septembrie 2003, pronunțată în Dosarul nr. 2.093/2003, Judecătoria
Sectorului 5 București a sesizat Curtea Constituțională cu excepția de
neconstituționalitate a prevederilor art. 56 și ale art. 63 lit. i) din Legea
nr. 51/1995 pentru organizarea și exercitarea profesiei de avocat, republicată,
cu modificările și completările ulterioare.
Excepția
a fost ridicată de reclamantul Cabinetul de Avocatură Corina Dodoiu, în dosarul
de mai sus, având drept obiect soluționarea unei cereri prin care se solicită
să se constate nulitatea absolută a tablourilor barourilor care compun Uniunea
Avocaților din România.
În motivarea excepției
de neconstituționalitate, autorul acesteia susține că textele de lege criticate sunt
neconstituționale, întrucât oferă posibilitatea sustragerii conduitei
profesionale și disciplinare a avocaților controlului exercitat de instanțele
judecătorești. Astfel, consiliul baroului și Consiliul Uniunii Avocaților din
România sunt învestite cu competențe jurisdicționale de înfăptuire a justiției,
precum și cu stabilirea normelor
de procedură după
care se desfășoară judecata prin
statut, norme care se completează cu cele din Codul de procedură civilă,
aplicabil numai activității instanțelor judecătorești. În opinia autorului, se
îngrădește accesul liber la justiție, deoarece textele criticate consacră
caracterul definitiv al hotărârilor luate de organele profesiei.
Judecătoria Sectorului
5 București apreciază că excepția de neconstituționalitate este
nefondată, întrucât reglementarea de către legiuitor, în mod expres, doar a
căilor de atac în cadrul jurisdicției specifice profesiei de avocat nu poate
avea în nici un caz semnificația excluderii celor interesați de la liberul
acces la justiție, deoarece într-o asemenea ipoteză își va găsi aplicabilitatea
art. 4 din Legea nr. 29/1990 (care se referă tocmai la cazul actelor
administrativ-jurisdicționale pentru care accesul la instanțele judecătorești
nu este asigurat în baza unei dispoziții exprese din legea specială).
Potrivit art. 24 alin.
(1) din Legea nr. 47/1992, republicată, încheierea de sesizare a fost
comunicată președinților celor două Camere ale Parlamentului și Guvernului, pentru
a-și exprima punctele de vedere asupra excepției de neconstituționalitate
ridicate. De asemenea, în conformitate cu
dispozițiile art. 181 din Legea
nr. 35/1997, cu modificările ulterioare, s-a solicitat
punctul de vedere al instituției Avocatul Poporului.
Guvernul României apreciază că excepția de
neconstituționalitate este neîntemeiată, deoarece instituirea unor proceduri
administrativ-jurisdicționale este menită să asigure soluționarea mai rapidă a
unor categorii de litigii, evitarea supraîncărcării instanțelor judecătorești
cu cauze ce pot fi soluționate pe această cale și înlăturarea cheltuielilor de
judecată. Așa fiind, existența organelor administrative de jurisdicție nu poate
să ducă la înlăturarea intervenției instanțelor judecătorești, în condițiile
stabilite de lege. Această consecință rezultă și din exigențele principiului
separației puterilor în stat care, în ceea ce privește relația dintre
administrația publică și autoritatea judecătorească, exclude posibilitatea ca
un organ al administrației publice, chiar cu caracter jurisdicțional, să se
substituie autorității judecătorești.
Avocatul Poporului consideră că excepția de
neconstituționalitate este neîntemeiată. Faptul că prin Legea nr. 51/1995 s-au
reglementat doar căile de atac în cadrul jurisdicțiilor specifice profesiei de
avocat nu poate avea semnificația excluderii celor interesați de la liberul
acces la justiție, deoarece organele administrative cu caracter jurisdicțional
nu se substituie autorității judecătorești. În consecință, procedura
administrativ-jurisdicțională constituie o măsură de protecție care nu poate
avea ca scop, în nici un mod, limitarea accesului la justiție întrucât în
conformitate cu prevederile art. 126 din Constituția României, republicată,
justiția se realizează prin Înalta Curte de Casație și Justiție și prin
celelalte instanțe judecătorești stabilite de lege.
Președinții celor
două Camere ale Parlamentului nu au comunicat punctele lor de vedere asupra
excepției de neconstituționalitate.
C
U R T E A,
examinând încheierea de sesizare, punctele de
vedere emise de Guvern și de Avocatul Poporului, raportul întocmit de
judecătorul-raportor, concluziile procurorului, dispozițiile legale criticate,
raportate la prevederile Constituției, precum și dispozițiile Legii nr.
47/1992, reține următoarele:
Curtea Constituțională
constată că a fost legal sesizată și este competentă, potrivit dispozițiilor
art. 146 lit. d) din Constituție, republicată, ale art. 1 alin. (1), art. 2, 3,
12 și 23 din Legea nr. 47/1992, republicată, să soluționeze excepția de
neconstituționalitate ridicată.
Obiectul excepției de
neconstituționalitate îl constituie dispozițiile art. 56 și art. 63 lit. i) din
Legea nr. 51/1995 pentru organizarea și exercitarea profesiei de avocat,
republicată în Monitorul Oficial al României, Partea I, nr. 113 din 6 martie
2001, cu modificările și completările ulterioare, care au următorul conținut:
− Art. 56: Avocatul
nemulțumit de deciziile decanului le poate ataca la consiliul baroului, iar pe
cele date de consiliu, la Consiliul Uniunii Avocaților din România, potrivit
legii și statutului;
− Art. 63 lit. i): Consiliul
uniunii se întrunește trimestrial și ori de câte ori este nevoie. El are
următoarele atribuții:
[...]
i) anulează
hotărârile barourilor pentru nelegalitate;.
Autorul excepției de
neconstituționalitate susține că prin dispozițiile legale criticate sunt
încălcate prevederile art. 20, art. 21 alin. (1) și (2), art. 123, art. 125
alin. (1), (2) și (3), art. 126 din Constituția României, precum și art. 1, 7,
8, 28 și 29 din Declarația Universală a Drepturilor Omului. După aprobarea
Legii de revizuire a Constituției României nr. 429/2003, Constituția a fost
republicată în Monitorul Oficial al României, Partea I, nr. 767 din 31
octombrie 2003, dispozițiile constituționale invocate sunt cuprinse în art. 20,
21, 124, 126 și 127, cu următorul conținut:
− Art. 20: (1) Dispozițiile
constituționale privind drepturile și libertățile cetățenilor vor fi
interpretate și aplicate în concordanță cu Declarația Universală a Drepturilor
Omului, cu pactele și cu celelalte tratate la care România este parte.
(2) Dacă există
neconcordanțe între pactele și tratatele privitoare la drepturile fundamentale
ale omului, la care România este parte, și legile interne, au prioritate
reglementările internaționale, cu excepția cazului în care Constituția sau
legile interne conțin dispoziții mai favorabile.;
− Art. 21: (1) Orice
persoană se poate adresa justiției pentru apărarea drepturilor, a libertăților
și a intereselor sale legitime.
(2) Nici o lege nu
poate îngrădi exercitarea acestui drept.
(3) Părțile au
dreptul la un proces echitabil și la soluționarea cauzelor într-un termen
rezonabil.
(4) Jurisdicțiile
speciale administrative sunt facultative și gratuite.;
− Art. 124: (1) Justiția
se înfăptuiește în numele legii.
(2) Justiția este
unică, imparțială și egală pentru toți.
(3) Judecătorii
sunt independenți și se supun numai legii.;
− Art. 126: (1) Justiția
se realizează prin Înalta Curte de Casație și Justiție și prin celelalte
instanțe judecătorești stabilite de lege.
(2) Competența
instanțelor judecătorești și procedura de judecată sunt prevăzute numai prin
lege.
(3) Înalta Curte de
Casație și Justiție asigură interpretarea și
aplicarea unitară a legii de
către celelalte instanțe judecătorești, potrivit competenței
sale.
(4) Compunerea
Înaltei Curți de Casație și Justiție și regulile de funcționare a acesteia se
stabilesc prin lege organică.
(5) Este interzisă
înființarea de instanțe extraordinare. Prin lege organică pot fi înființate
instanțe specializate în anumite materii, cu posibilitatea participării, după
caz, a unor persoane din afara magistraturii.
(6) Controlul
judecătoresc al actelor administrative ale autorităților publice, pe calea contenciosului
administrativ, este garantat, cu excepția
celor care privesc
raporturile cu Parlamentul,
precum și a actelor de comandament cu caracter militar. Instanțele de
contencios administrativ sunt competente să soluționeze cererile persoanelor
vătămate prin ordonanțe sau, după caz, prin dispoziții din ordonanțe declarate
neconstituționale.;
− Art. 127: Ședințele
de judecată sunt publice, afară de cazurile prevăzute de lege.;
− Art. 1 din
Declarația Universală a Drepturilor Omului: Toate ființele umane se nasc
libere și egale în demnitate și în drepturi. Ele sunt înzestrate cu rațiune și
conștiință și trebuie să se comporte unele față de celelalte în spiritul
fraternității.;
− Art. 7 din
Declarația Universală a Drepturilor Omului: Toți oamenii sunt egali în fața
legii și au dreptul fără deosebire la o protecție egală a legii. Toți oamenii
au dreptul la o protecție egală împotriva oricărei discriminări care ar încălca
prezenta Declarație și împotriva
oricărei provocări la o astfel
de discriminare.;
− Art. 8 din
Declarația Universală a Drepturilor Omului: Orice persoană are dreptul să
se adreseze în mod efectiv instanțelor judiciare competente împotriva actelor
care violează drepturile fundamentale ce îi sunt recunoscute prin constituție
sau prin lege.;
− Art. 28 din Declarația
Universală a Drepturilor Omului: .Fiecare persoană are
dreptul să beneficieze, pe plan social și internațional, de existența unei
ordini care să permită ca drepturile și libertățile enunțate în prezenta
Declarație să-și poată găsi o realizare deplină.;
− Art. 29 din
Declarația Universală a Drepturilor Omului:
1. Individul
are îndatoriri față de colectivitate, numai în cadrul acesteia fiind posibilă
dezvoltarea liberă și deplină a personalității sale.
2. În exercitarea
drepturilor și libertăților sale, fiecare persoană este supusă numai
îngrădirilor stabilite de lege în scopul exclusiv al asigurării recunoașterii
și respectului drepturilor și libertăților celorlalți și în vederea
satisfacerii cerințelor juste ale moralei, ordinii publice și bunăstării
generale, într-o societate democratică.
3. Aceste drepturi
și libertăți nu vor putea, în nici un caz, să fie exercitate contrar scopurilor
și principiilor Organizației Națiunilor Unite.
Examinând excepția de neconstituționalitate,
Curtea constată că autorul excepției susține în esență că s-au încălcat
dispozițiile constituționale și prevederile conținute în actele normative
internaționale invocate, întrucât prin textele legale care formează obiectul excepției
s-au instituit atribuții jurisdicționale în favoarea organelor de conducere ale
barourilor și ale
Uniunii Avocaților din
România, împiedicându-se accesul la justiție al avocaților nemulțumiți
de măsurile adoptate prin actele de decizie ale acestor organe.
Motivele excepției nu
sunt întemeiate, dat fiind că din textele
de lege menționate
nu rezultă că
avocații nemulțumiți de deciziile organelor de conducere ale barourilor
și ale Uniunii Avocaților din România nu și-ar putea exercita dreptul de a se
adresa instanțelor judecătorești pentru desființarea eventualelor măsuri
nelegale luate prin aceste decizii. Instituirea, în legătură cu exercitarea
profesiei de avocat, a unei jurisdicții administrative și a unor căi de atac
specifice acesteia, nu înlătură posibilitatea celor interesați de a se adresa
instanțelor judecătorești, fie în mod direct − ținând seama de
prevederile art. 21 alin. (4) din Constituția României, republicată, în
conformitate cu care jurisdicțiile speciale administrative sunt facultative
− fie după parcurgerea unei trepte speciale sau după epuizarea tuturor
căilor de atac instituite în cadrul jurisdicțiilor specifice profesiei de
avocat.
În sfârșit, Curtea
Constituțională constată că a mai examinat pe calea controlului anterior
dispozițiile art. 51 din Legea nr. 51/1995, devenit art. 56 după republicare,
prin Decizia nr. 45 din 2 mai 1995, publicată în Monitorul Oficial al României,
Partea I, nr. 90 din 12 mai 1995. În considerarea acelorași rațiuni, Curtea a
respins excepția ca neîntemeiată.
Pentru considerentele
expuse, în temeiul art. 146 lit. d), al art. 147 alin. (4) și al art. 20, 21,
124, 126 și 127 din Constituție, republicată, precum și al art. 13 alin. (1)
lit. A.c), al art. 23 alin. (1) și al art. 25 alin. (3) din Legea nr. 47/1992,
republicată,
C
U R T E A
În numele legii
D
E C I D E:
Respinge excepția de
neconstituționalitate a dispozițiilor art. 56 și art. 63 lit. i) din Legea nr.
51/1995 pentru organizarea și exercitarea profesiei de avocat, republicată, cu
modificările și completările ulterioare, excepție ridicată de Cabinetul de
Avocatură Corina Dodoiu în Dosarul nr. 2.093/2003 al Judecătoriei Sectorului 5
București.
Definitivă și
obligatorie.
Pronunțată în ședința
publică din data de 29 ianuarie 2004.
PREȘEDINTELE CURȚII CONSTITUȚIONALE, prof. univ. dr. NICOLAE
POPA |
Magistrat-asistent,
Afrodita Laura
Tutunaru |